ЗАТВЕРДЖЕНО
наказом Держжитлокомунгоспу
від 15 грудня 2004 р. № 222
СХВАЛЕНО
рішенням НТР Держжитлокомунгосну
від 26 листопада 2004 р. № 23

МЕТОДИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ 
щодо розроблення та реалізації регіональних, районних, міських та селищних програм реформування і розвитку житлово-комунального господарства територіальних громад 
Вступ 
Протягом останніх років у житлово-комунальному господарстві територіальних громад накопичилась значна кількість проблем, які потребують негайного вирішення.
Переважна частина (70 %) житла збудована до сімдесятих років, близько 3,9 % багатоквартирних будинків комунальної власності є ветхими та аварійними, фактичні ж асигнування з місцевих бюджетів на їх капітальний ремонт не перевищують 16 % потреби.
Комунальна інфраструктура зношена більш ніж на 60 %, внаслідок чого кількість аварій за останні 10 років зросла майже у 5 разів. У ветхому та аварійному стані перебувають: 33 % мереж водопостачання, 29 % - водовідведення, майже 18 % - теплових мереж, 37 % котлів, що забезпечують тепловою енергією багатоквартирний житловий фонд, є застарілими та мають ККД менш ніж 82 %.
Втрати питної води під час її транспортування та розподілу в середньому по країні сягають 30 %, а по окремих містах - майже 72 %. Значна частина міст з населенням понад 100 тисяч чоловік забезпечується питною водою за графіком. Влітку у переважній більшості міст немає гарячого водопостачання.
Рівень фізичного зносу трамваїв та тролейбусів становить 81 %. Майже половина вулиць та доріг вимагають термінового капітального або поточного ремонту покриття проїжджої частини. Понад 15 % мостів та шляхопроводів не відповідає нормам за вантажопідйомністю або габаритами, перебувають в аварійному стані.
Значна кількість парків, кладовищ, сміттєзвалищ перебуває у занедбаному стані, що негативно впливає на навколишнє природне середовище.
У місцевих бюджетах на реалізацію повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунального господарства катастрофічно не вистачає коштів. У переважній більшості міст та селищ (окрім великих міст) бюджетні видатки, що передбачаються на зовнішнє освітлення вулиць та їх озеленення, становлять мізерні суми. У 2003 році видатки з місцевих бюджетів на ці цілі в цілому по країні становили лише 52 млн. гривень.
Загальні інвестиції за рахунок усіх джерел у розвиток та на утримання житлово-комунального господарства протягом останніх років становлять близько 1,0 млрд. грн., з них лише половина - інвестиції (видатки) з місцевих бюджетів. Загальна ж потреба в інвестиціях у житлово-комунальну сферу (орієнтовний обсяг фінансового забезпечення виконання завдань Загальнодержавної програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2004 - 2010 рр.) складає понад 34 млрд. гривень.
Для вирішення нагальних проблем, що накопичились у цій сфері, особливої ваги набуває діяльність місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
Серед підвалин, на яких ця діяльність має базуватись у найближчі роки, чільне місце посідає реалізація державної політики щодо реформування житлово-комунального господарства, забезпечення глибоких трансформаційних змін у цій сфері, передусім на ринкових засадах, створення сприятливих умов для сталої, ефективної роботи та розвитку систем житлово-комунального обслуговування у кожній територіальній громаді, підвищення рівня прозорості у взаємовідносинах між суб'єктами ринку житлово-комунальних послуг, зниження техногенного впливу житлово-комунального комплексу на природні об'єкти, стимулювання економного і раціонального використання ресурсів, насамперед енергоносіїв, як суб'єктами господарювання, так і споживачами послуг.
На сучасному етапі державотворення вирішальне значення має запровадження нових інноваційних науково обґрунтованих підходів та методів підвищення ефективності управління, зокрема у сфері житлово-комунального господарства, водночас переважна більшість органів місцевого самоврядування поки що не має довгострокових програм розвитку цієї важливої сфери, тому їх дії, здебільшого, є ситуативними, далеко не завжди логічними та послідовними.
Враховуючи те, що міста та селища є складними, динамічними територіальними соціально-економічними системами, а також величезну ціну помилок, які можуть бути допущені органами місцевого самоврядування при прийнятті неадекватних рішень щодо реформування і розвитку житлово-комунальної сфери, значної ваги набувають питання планування цих заходів на основі інноваційних підходів та з урахуванням світового досвіду.
Програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства (далі - Програми) мають стати основою не тільки для діяльності органів місцевого самоврядування, але й для консолідації громади, формування активної громадської позиції жителів населених пунктів як суб'єктів місцевого розвитку, налагодження постійного діалогу та співробітництва. Вони повинні визначати цілі реформування, завдання та заходи щодо їх досягнення, головні проблеми розвитку господарства, ступінь невідкладності, ресурсозабезпеченості та терміни їх вирішення, зміст та послідовність необхідних для цього взаємоузгоджених дій місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, громадських організацій, суб'єктів підприємництва та окремих громадян.
Ступінь активності органів місцевого самоврядування при розробленні та реалізації цих програм стає зрозумілим для громадян індикатором дієздатності і професіоналізму влади. Оскільки програми мають містити у собі перелік заходів щодо реформування і розвитку житлово-комунальної сфери, яка забезпечує життєдіяльність населених пунктів і є основою місцевого господарства, а також терміни їх реалізації, вони стають й засобом контролю з боку територіальних громад за діяльністю місцевої ради та її виконавчого органу.
Ці методичні рекомендації мають на меті зорієнтувати місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у питаннях можливої структури програм реформування і розвитку житлово-комунального господарства, заходів реформування та вирішення процедурних питань розроблення, обговорення, прийняття та реалізації цих Програм. Вони пропонують напрями реформування і розвитку системи надання житлово-комунальних послуг, які, на думку розробників, сприятимуть наближенню до європейських стандартів якості життя. Ці пропозиції базуються на припущенні, що господарська діяльність у житлово-комунальній сфері повинна спрямовуватись на задоволення потреб як територіальної громади в цілому щодо забезпечення безпеки життя населення та діяльності підприємств, так і кожного споживача - фізичної або юридичної особи - передусім у житлово-комунальних послугах належного рівня та якості, що відповідає вимогам державних стандартів.
Запропоновані в цій методиці загальні засади не є обов'язковими чи незмінними при розробленні Програм. Це означає, що в кожному конкретному випадку, враховуючи індивідуальні особливості того чи іншого населеного пункту, фактичний стан житлово-комунального господарства, громадську активність населення тощо, положення Програм мають бути адаптовані до реальних умов.
I. Загальні положення 
Методичні рекомендації визначають загальні принципи, рекомендовану структуру, методи та процедури розроблення програм реформування і розвитку житлово-комунального господарства, а також орієнтовний зміст їх розділів. 
1.1. Підстави та нормативно-правова база для розроблення Програм 
Згідно із Законом України "Про Загальнодержавну програму реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2004 - 2010 роки" Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, органи місцевого самоврядування мають протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом розробити та затвердити відповідно до завдань Загальнодержавної програми регіональні та місцеві програми (заходи) реформування і розвитку житлово-комунального господарства. Під час розроблення та затвердження проектів місцевих бюджетів у них мають передбачатись необхідні кошти для забезпечення виконання цих регіональних та місцевих програм (заходів). 
У селах і селищах, які не є центром адміністративного району, розробляються лише заходи реформування і розвитку житлово-комунального господарства. 
Регіональні, районні, міські, селищні Програми, а також відповідні заходи в селах і селищах розробляються на період до 2010 року. 
У разі затвердження в регіоні, районі, місті, селищі Програми до набрання чинності Законом України "Про Загальнодержавну програму реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2004 - 2010 роки" вона має бути скоригована відповідно до Закону та цих методичних рекомендацій. 
Нормативно-правова база розроблення Програм 
Нормативна-правова база розроблення Програм - Конституція України; Закони України: "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про місцеві державні адміністрації", "Про загальнодержавну програму реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2004 - 2010 роки", "Про державне прогнозування та розроблення програм економічного та соціального розвитку України", "Про основи містобудування", "Про планування і забудову територій", "Про Генеральну схему планування території України", "Про житлово-комунальні послуги", "Про питну воду та питне водопостачання", "Про міський електричний транспорт", "Про поховання та похоронну справу", "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", "Про приватизацію державного майна", "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", "Про ціни і ціноутворення", "Про оренду державного та комунального майна", "Про концесії", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про приватизацію державного житлового фонду", "Про органи самоорганізації населення"; Земельний кодекс України, Бюджетний кодекс України, Господарський кодекс України, Цивільний кодекс України, постанова Верховної Ради України "Про Концепцію сталого розвитку населених пунктів", Указ Президента України від 19 жовтня 1999 р. N 1351 "Про прискорення реформування житлово-комунального господарства", постанова Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2002 р. N 139 "Про схвалення Програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2002 - 2005 роки та на період до 2010 року", інші нормативно-правові акти Президента України, Кабінету Міністрів України, центральних органів виконавчої влади, нормативні акти місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. 
1.2. Принципи формування Програм та їх взаємоузгодження в загальнодержавною програмою 
Програми мають базуватись на таких загальних принципах формування: 
принцип цілісності та координації - забезпечується взаємоузгодженням заходів Програм з програмними документами економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць та загальнодержавною програмою реформування і розвитку житлово-комунального господарства; 
принцип об'єктивності - полягає в тому, що Програми розробляються на основі даних органів державної статистики, звітних даних підприємств та з дотриманням адекватності цілей реальним можливостям їх ресурсного забезпечення; 
принцип науковості - забезпечується розробленням Програм на науковій основі з використанням світового досвіду реформування і розвитку сфери житлово-комунального господарства та сучасних методів і засобів програмно-цільового управління; 
принцип гласності - полягає в тому, що Програми мають бути доступними для громадськості та прийматись після їх обговорення на громадських слуханнях; 
принцип самостійності та відповідальності - полягає в тому, що місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень самостійно розробляють, затверджують та несуть відповідальність за виконання Програм відповідних адміністративно-територіальних одиниць; 
принцип рівності - полягає в урахуванні інтересів територіальної громади та загальнодержавних інтересів, дотриманні прав суб'єктів господарювання всіх форм власності; 
принцип соціальної спрямованості - полягає у пріоритетності інтересів населення та забезпеченні соціального захисту нужденних; 
принцип ефективності - полягає у першочерговій реалізації заходів, що забезпечуватимуть максимальний соціальний, економічний та екологічний ефект; 
принцип етапності - полягає в обґрунтуванні, за певними критеріями, раціональної черговості реалізації заходів Програми; 
принцип партнерства - полягає у співробітництві (в т. ч. і співфінансування) з іншими органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади під час розроблення та реалізації Програм; 
принцип сталості - полягає в ефективному використанні ресурсів територіальної громади з урахуванням інтересів усіх соціальних груп та майбутніх поколінь. 
Слід пам'ятати, що будь-які програми - це завжди сукупність послідовних заходів та інструментів щодо реалізації державної політики у тій чи іншій сфері та планів соціально-економічного розвитку з визначенням їх вартості, потреб у ресурсах та фінансових джерел, термінів реалізації та конкретних виконавців. 
Програми всіх рівнів (регіональні, районні, міські та селищні) мають відповідати Загальнодержавній програмі реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2004 - 2010 роки, узгоджуватись між собою та з документами соціально-економічного розвитку відповідного регіону, району, міста, селища, спиратись на стратегічні плани розвитку підприємств ЖКГ, їх інвестиційні та виробничі програми. 
Крім того інформаційною основою складання Програм у частині розвитку житлово-комунального господарства має стати, як правило, генеральний план населеного пункту, що містить систему впорядкованих даних про сучасний стан, умови та перспективи його розвитку, статистичні та адміністративні дані, що характеризують динаміку розвитку господарського комплексу, прогнозні та проекті дані центральних та відповідних місцевих органів виконавчої влади тощо. 
Програма Автономної Республіки Крим, обласні та районні Програми формуються на основі міських та селищних Програм. Вони мають передбачати заходи реформування системи управління об'єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у спільній власності територіальних громад, а також завдання і заходи щодо технічного переоснащення та модернізації цих об'єктів з визначенням обсягів і джерел фінансування. 
1.3. Рекомендована структура регіональної, районної, міської, селищної Програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства 
Регіональна, районна, міська, селищна Програма реформування і розвитку житлово-комунального господарства має складатися з вступу, основної частини та додатків. 
Основна частина має містити такі розділи: 
1. Аналіз стану житлово-комунального господарства та висновки щодо тенденцій його розвитку 
2. Мета та цілі Програми. Основні завдання та заходи 
3. Механізми реалізації Програми 
4. Оцінка ефективності і результативності реалізації Програми та можливих соціально-економічних наслідків 
Примірний перелік додатків до Програми наведено у додатку 1 до методичних рекомендацій. 
1.4. Етапи складання Програми, її обговорення узгодження і затвердження 
Для забезпечення виконання Закону України "Про Загальнодержавну програму реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2004 - 2010 роки" щодо складання Програми та її реалізації рекомендується певна послідовність (етапність) цієї роботи. 
На першому етапі створюються організаційні та інституційні засади розроблення Програми. 
Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, районні державні адміністрації, виконавчі органи міських, селищних рад мають прийняти рішення щодо розроблення (або коригування) Програми; затвердити склад робочої групи, яку, як правило, очолює заступник голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, заступник голови місцевої державної адміністрації, заступник міського (селищного) голови, із залученням депутатів місцевих рад (за їх згодою), представників підприємств житлово-комунального господарства, місцевого бізнесу, громадських, наукових та освітніх організацій, органів самоорганізації населення, об'єднань співвласників багатоквартирних будинків; визначити її повноваження, порядок та часові межі діяльності (як правило, після прийняття Програми робоча група не припиняє своєї діяльності, а відповідним рішенням перетворюється на колегіальний орган супроводження Програми. Водночас може прийматись рішення щодо утворення робочих органів, наприклад моніторингової групи, групи управління Програмою). Цим же рішенням затверджується завдання на розроблення Програми (як додаток до рішення) та встановлюється завдання структурним підрозділам адміністрації (виконкому) щодо фінансового, організаційного, правового, інформаційного та іншого забезпечення діяльності робочої групи. Може бути прийнято рішення щодо залучення на договірних засадах науково-дослідних установ та консалтингових фірм до розроблення Програми та її супроводження. 
Завдання на розроблення Програми має містити вимоги щодо: 
- порядку та термінів її розроблення, обговорення, затвердження та коригування; 
- структури Програми, основних її цілей та бажаних результатів; 
- врахування громадської думки, наприклад через проведення опитування громадян з ключових питань Програми; 
- проведення громадських слухань. 
У рамках другого етапу робоча група (розробник) збирає необхідну інформацію та аналізує сучасний стан житлово-комунального господарства, тенденції та умови його розвитку, вивчає бізнес-плани розвитку підприємств ЖКГ, технічні заходи модернізації основних фондів, що перебувають у них на балансі (оскільки саме вони є основною ланкою процесу технічного переоснащення), вітчизняний та світовий досвід реформ у цій сфері, наявні пропозиції та обговорює їх зміст з лідерами міської громади, які репрезентують інтереси різних верств населення, готує за їх участю проект Програми. 
На цьому етапі доцільно проведення співбесід, семінарів, використання ЗМІ, інших форм комунікації для формування єдності поглядів щодо визначення спільними зусиллями стратегічного бачення майбутньої системи управління цілісними майновими комплексами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності громади, шляхи реалізації цінової та технічної політики, а також для підвищення фахової підготовки всіх учасників цих дій. 
На третьому етапі робочою групою відповідно до цих методичних рекомендацій розробляються конкретні заходи по кожному напряму та кожній цілі (у разі необхідності по населених пунктах), інструменти їх реалізації та обраховуються орієнтовні обсяги фінансових ресурсів. Метою цього етапу є обґрунтування, визначення, а також схвалення виконкомом відповідної місцевої ради, місцевою державною адміністрацією основних заходів реформування і розвитку житлово-комунального господарства, узгодження їх з програмними документами економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення реально можливих обсягів та джерел фінансування Програми, розроблення механізмів її реалізації та чіткий опис процедур. 
Метою четвертого етапу є презентація Програми, проведення громадських слухань, остаточне редагування документа за результатами презентації та підготовка проекту рішення про його затвердження. Це здійснюється робочою групою та виконавчим органом відповідної місцевої ради, місцевою державною адміністрацією. 
На заключному етапі Програма затверджується на сесії відповідної ради. У рішенні про затвердження встановлюється порядок та обсяги її фінансування. 
Під час розроблення та реалізації Програм мають бути ураховані різноманітні інтереси територіальної громади, регіональні та загальнодержавні інтереси. Для досягнення цього та з метою забезпечення прозорості у діяльності робочих груп потрібно: 
- протягом 2-х тижнів після прийняття рішення про розроблення Програми розмістити у місцевих ЗМІ інформацію про початок її розроблення, а також про форми, місце і термін подання фізичними та юридичними особами пропозицій щодо цього документа; 
- систематично, через місцеві ЗМІ інформувати членів територіальної громади про тематику, час і місце проведення засідань робочої групи; 
- організувати опитування громадян щодо їх бачення головних сучасних проблем у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема щодо їх якості, та засобів їх вирішення, а також пріоритетів майбутнього розвитку житлово-комунального господарства та шляхів їх досягнення; 
- після підготовки робочою групою проекту Програми організувати громадські слухання; 
- поінформувати через місцеві ЗМІ про час проведення сесії місцевої ради, на якій розглядатиметься та затверджуватиметься проект Програми; 
- після затвердження Програми організувати її моніторинг та щорічно звітувати у місцевих ЗМІ про хід реалізації Програми (при необхідності про її коригування), правові, соціальні, економічні та екологічні наслідки реалізації. 
II. Методичні рекомендації щодо складання розділів регіональної, районної, міської, селищної Програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства 
2.1. Вступ 
У вступі дуже стисло обґрунтовується актуальність проведення реформи у житлово-комунальному господарстві відповідної адміністративно-територіальної одиниці, зазначаються підстави розроблення Програми. 
2.2. Аналіз стану житлово-комунального господарства та висновки щодо тенденцій його розвитку 
Для визначення головних проблем та їх чинників, цілей і тенденцій розвитку житлово-комунального господарства має бути виконаний детальний аналіз його стану у розрізі підгалузей, а також ступеня забезпечення потреб населення у житлово-комунальних послугах та рівня задоволення ними. 
2.2.1. Загальна характеристика житлово-комунального господарства, аналіз наявних проблем його функціонування та розвитку 
У цьому підрозділі Програми наводиться стисла інформація про: 
- географічне розташування, площу території, адміністративно-територіальний устрій (для регіональних та районних Програм), адміністративний статус (для міських та селищних Програм), особливості соціально-економічного розвитку; 
- інженерно-будівельні умови - наявність зсувонебезпечних територій, територій, що підтоплюються, тощо; 
- чисельність, статево-вікову та професійну структуру населення, кількість працюючих, у. т. ч. на підприємствах житлово-комунального господарства; 
- господарський комплекс, розподіл підприємств за формами їх власності, розвиток підприємництва, у т. ч. у сфері житлово-комунального господарства; 
- ефективність функціонування підприємств ЖКГ; 
- фінансові ресурси місцевого бюджету - надходження, у т. ч. за рахунок трансфертів, та видатки, зокрема на житлово-комунальне господарство (окремо утримання і розвиток); 
- узагальнену структуру житлово-комунального господарства (кількість жилих будинків, їх загальну площу, протяжність мереж водо-, теплопостачання та водовідведення, вулично-дорожньої мережі, кількість опалювальних котелень, артезіанських свердловин, каналізаційних очисних споруд, сміттєзвалищ, дані про зелені насадження, міськелектротранспорт тощо), з них що перебувають у комунальній власності; 
- структуру споживання житлово-комунальних послуг (щомісячне споживання питної та гарячої води, щомісячні обсяги надання послуг з централізованого опалення, відведення та очищення господарсько-побутових стічних вод, збирання, вивезення, знешкодження, утилізації, видалення та переробки твердих побутових відходів, послуг міського електротранспорту у розрізі груп споживачів). 
У цьому підрозділі відповідно до рівня Програми перераховуються основні проблеми в розрізі підгалузей житлово-комунального господарства (для всіх програм), у розрізі міст та районів (для регіональних), у розрізі населених пунктів та підприємств (для районних, міських та селищних). 
2.2.2. Характеристика системи управління житлово-комунальним господарством 
У цьому підрозділі Програми наводиться перелік суб'єктів господарської діяльності у сфері житлово-комунального господарства в розрізі підгалузей. Подається характеристика існуючої системи управління (пряме чи делеговане), наводиться (можна у формі додатка) організаційна схема управління. Робляться висновки щодо її ефективності. 
Аналізується також система оплати населенням спожитих житлово-комунальних послуг. Оцінюється ефективність роботи автоматизованої системи нарахування і обліку плати за спожиті житлово-комунальні послуги (у разі наявності). 
2.2.3. Аналіз технічного стану житлового фонду, об'єктів благоустрою, міськелектротранспорту (у разі наявності) та систем водо-, теплопостачання та водовідведення 
Аналіз технічного стану ЖКГ має бути проведений на основі статистичних спостережень у розрізі підгалузей житлово-комунального господарства. У районних та регіональних Програмах також у розрізі міст, селищ (районів). 
Основні показники бажано навести порівняно з аналогічними показниками стану ЖКГ інших міст, районів, регіонів. 
Аналітичні матеріали можуть містити таблиці та діаграми, що характеризують динаміку процесів. По кожній підгалузі або в цілому мають бути наведені узагальнені висновки. 
Житловий фонд 
Подається структура житлового фонду за формами власності (кількість будинків, їх площа, загальна площа квартир, житлова площа тощо). Наводиться характеристика стану багатоквартирного житлового фонду за рівнем зношеності, у т. ч. що перебуває у комунальній власності. Провадиться аналіз якісних характеристик жилих будинків за капітальністю, поверховістю та рівнем благоустрою будинків залежно від насиченості інженерним обладнанням, за терміном експлуатації тощо. Може аналізуватись технічний стан основних елементів жилих будинків. Обов'язково подається інформація про стан ліфтів, систем димовидалення та протипожежного захисту, потребу та фактичні асигнування на капітальний ремонт будинків, модернізацію і заміну ліфтів, газових приладів, що відпрацювали свій термін, тощо. 
За результатами обстежень багатоквартирних будинків наводяться дані щодо втрат у внутрішньобудинкових мережах питної та гарячої води, питомих витрат електроенергії на освітлення місць загального користування та роботу ліфтів. 
Також подається інформація про прибудинкові та внутрішньоквартальні території, стан малих архітектурних форм, наявних дитячих та спортивних майданчиків, комунальне обладнання територій житлової забудови тощо. 
Системи водопостачання та водовідведення 
Подається стисла характеристика системи водопостачання та водовідведення. Аналіз її технічного стану має провадитись за такими показниками: рівень використання потужностей та відповідність їх потребам, рівень зносу мереж і об'єктів, відсоток аварійних та ветхих мереж, кількість аварій на кілометр мережі та їх вплив на екологію, питомі витрати паливно-енергетичних ресурсів на виробництво питної води (у розрахунку на куб. метр реалізованої питної води) та водовідведення, фактичні та нормативні витоки (різниця між піднятою та реалізованою водою) тощо. 
Системи теплопостачання 
Аналіз технічного стану системи теплопостачання має провадитись за такими показниками: рівень використання потужностей - ККД котлів, питомі витрати паливно-енергетичних ресурсів на виробництво 1 Гкал. теплової енергії та 1 куб. м гарячої води, рівень зносу мереж і об'єктів, відсоток аварійних та ветхих мереж, кількість аварій на кілометр мережі, фактичні та нормативні втрати теплової енергії та гарячої води тощо. 
Обпекти благоустрою та інженерного захисту територій 
Аналіз технічного стану об'єктів благоустрою та інженерного захисту населених пунктів провадиться за показниками, які характеризують знос, якісний стан та інше, за такими напрямами: вулично-дорожня мережа, штучні споруди на вулично-дорожній мережі, зелені насадження, малі архітектурні форми, зовнішнє освітлення, гідротехнічні та протизсувні споруди, споруди санітарного очищення та прибирання, споруди найпростішого водопостачання, пляжі, зони відпочинку, кладовища та інші місця поховання тощо. 
Міський наземний електротранспорт 
Технічний стан наземного міського електротранспорту має оцінюватись за такими показниками: динаміка використання рухомого складу, рівень фізичного зносу рухомого складу, рівень критичного зносу трамвайної колії та контактної мережі, питомі витрати електроенергії на рух трамвайних вагонів і тролейбусів, стан надійності та комфортності тощо. 
2.2.4. Аналіз фінансово-економічних показників діяльності підприємств житлово-комунального господарства та чинної тарифної політики 
У цьому підрозділі має бути проведено аналіз за 2 - 3 останні роки динаміки фінансово-економічних показників діяльності підприємств житлово-комунального господарства (інтегрально за підгалузями), а саме: доходів підприємств; їх прибутковості (збитковості); обсягів чистих інвестицій; собівартості житлово-комунальних послуг та їх складових; дебіторської і кредиторської заборгованості; рівня відшкодування витрат чинними тарифами; рівня сплати послуг споживачами; кількості мешканців, що отримують пільги і субсидії; обсягів коштів, виділених з бюджету на покриття пільг і субсидій, рівня бюджетних дотацій на відшкодування фінансових втрат підприємств від надання послуг за регульованими тарифами тощо. 
Бажано провести аналіз продуктивності праці - кількості працюючих на одиницю товарів, робіт, послуг; використання амортизаційних нарахувань тощо. 
Окремо розглядається питання заробітної плати порівняно із середньою по країні, її структура та частка у собівартості послуг. 
Аналіз тарифної політики має бути виконаний за підгалузями за всіма складовими тарифного процесу: формування, розгляд, затвердження тарифів з метою виявлення перешкод та їх усунення. Слід розглянути вплив тарифів на фінансово-економічні показники діяльності підприємств житлово-комунального господарства та на якість послуг. 
2.2.5. Оцінка якості житлово-комунальних послуг та рівня задоволення ними потреб населення 
У цьому підрозділі наводяться дані опитувань мешканців щодо ступеня задоволення їх потреб якістю житлово-комунальних послуг (централізоване опалення, централізоване постачання питної та гарячої води, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення побутових відходів). 
Результати лабораторних випробувань питної води на відповідність її якісних характеристик державним стандартам. Аналізуються дані місцевих підрозділів Держспоживстандарту та МОЗ - санепідемстанцій щодо відхилень якісних характеристик житлово-комунальних послуг від вимог державних стандартів, нормативів, норм та правил. 
2.2.6. Визначення головних проблем та тенденцій розвитку житлово-комунального господарства 
У цьому підрозділі можуть бути наведені дані про реалізацію діючих місцевих програм та іншу діяльність місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у житлово-комунальній сфері, робляться основні висновки, що випливають із попередніх розділів, та прогнозується можливий рівень розвитку житлово-комунального господарства. 
Проблеми, які притаманні житлово-комунальному господарству усіх територіальних громад: 
неефективна система управління; 
недосконале ціноутворення; 
незадовільний технічний житлового фонду та основних фондів підприємств; 
високі питомі витрати матеріальних та енергетичних ресурсів під час виробництва та надання житлово-комунальних послуг; 
низька якість житлово-комунального обслуговування. 
Для усвідомлення того, що слід очікувати в разі відмови від здійснення реформування житлово-комунального господарства, може бути наведений можливий сценарій розвитку подій за відсутності системних перетворень. 
Сенс цього сценарію розвитку полягає у тому, що за допомогою прогнозу зміни обраних показників, які характеризують стан житлово-комунального господарства, протягом наступного часу, який має дорівнювати періоду реалізації Програми, наглядно демонструються: можливе подальше погіршення технічного стану житлового фонду та основних фондів підприємств, збільшення витрат енергоносіїв, збільшення кількості аварійних випадків у системах водо-, теплопостачання та водовідведення, зростання втрат паливно-енергетичних ресурсів, збільшення обсягів капітальних та поточних ремонтів, а також наслідки цього процесу: зростання собівартості послуг, подальшого падіння прибутковості підприємств, зниження якості житлово-комунального обслуговування населення, збільшення видатків з місцевих бюджетів (у т. ч. на відшкодування різниці між тарифами на житлово-комунальні послуги та економічно обґрунтованими витратами підприємств на їх виробництво), збільшення частки, яку у споживчому кошику становить плата усередненого жителя за споживання житлово-комунальних послуг. 
Можливі показники та методика цього прогнозування ідентична методиці оцінки результативності реалізації Програми, яка наведена в узагальненому вигляді у розділі 2.5. 
У цьому підрозділі можуть бути наведені графічні матеріали, які демонструють кількісні зміни показників за цим сценарієм розвитку подій. 
2.3. Мета та цілі Програми. Основні завдання та заходи 
2.3.1. Мета та цілі Програми 
Мета Програми має полягати у забезпеченні реалізації на території регіону, району, міста, селища визначеної Загальнодержавною програмою реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2004 - 2010 роки державної політики реформування житлово-комунального господарства, визначення першочергових цілей, спрямованих на його сталий розвиток, встановлення завдань суб'єктам процесу реформування і розвитку житлово-комунального господарства у кожній територіальній громаді та розроблення заходів щодо їх виконання. 
Дуже важлива роль для досягнення головної мети Програми належить процесу визначення цілей, насамперед першочергових, оскільки результатом його мають бути ті цілі, які є суспільною цінністю. Тобто цілі повинні відповідати на запитання, як має бути, а заходи бути конкретними та спрямованими на досягнення визначених цілей. 
Серед першочергових цілей можуть бути цілі, проголошені загальнодержавною програмою, та інші, що випливають з виконаного у попередньому розділі аналізу проблем, які мають місце у житлово-комунальному господарстві територіальної громади, наприклад: 
- забезпечення населення житлово-комунальними послугами належних рівня та якості відповідно до національних стандартів; 
- формування нової системи управління житлово-комунальним господарством, нових інститутів управління житловим фондом, що базуються на системі договірних відносин; 
- створення сприятливих умов для беззбиткової діяльності підприємств житлово-комунального господарства, накопичення інвестиційних ресурсів з метою їх технічного переоснащення та розвитку комунальної інфраструктури; 
- зменшення технологічних витрат та втрат ресурсів, впровадження прогресивних технологій шляхом реалізації пілотних інвестиційно-інноваційних проектів; 
- виведення з експлуатації аварійних жилих будинків та відновлення аварійних об'єктів комунального господарства; 
- пріоритетний розвиток міського електротранспорту у містах з підвищеним рівнем забруднення довкілля та курортних регіонах; 
- забезпечення високого рівня сприйняття всіма зацікавленими сторонами державної та регіональної політики щодо реформування і розвитку житлово-комунального господарства у кожній територіальній громаді і через це - їх успішної реалізації консолідованими зусиллями громад тощо. 
Як правило, для оцінки ступеня реалізації кожної з обраних цілей визначають кількісні і якісні показники, що найповніше можуть їх охарактеризувати. Крім того цілі мають бути реалістичними та структурованими за пріоритетами. 
Основні напрями реформування житлово-комунального господарства мають відповідати визначеним у загальнодержавній програмі та у разі необхідності розширювати та деталізувати їх. 
2.3.2. Організація ефективного управління та належного використання майнових комплексів у сфері виробництва і надання житлово-комунальних послуг. Завдання та заходи 
Згідно з чинним законодавством органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями щодо забезпечення ефективного управління та належного використання майнових комплексів у сфері виробництва і надання житлово-комунальних послуг. Отже, місцеві ради відповідно до власних повноважень мають обрати схему, за якою відбуватиметься управління майном, що належить територіальній громаді у цій сфері. 
У цьому підрозділі обґрунтовується вибір та наводяться обрані майбутні схеми систем управління житлово-комунальним господарством. У зв'язку з тим, що окремі підгалузі житлово-комунального комплексу є природними монополіями, системи управління в різних підгалузях можуть бути різними, відрізнятимуться вони і по регіонах, наприклад, в окремих регіонах, де це доцільно з економічної точки зору, можуть передбачатись спільні дії територіальних громад щодо створення регіональних компаній централізованого виробництва та постачання питної води, відведення та очищення стічних вод. Різні підходи можуть бути застосовані під час реорганізації системи теплопостачання із застосуванням різних ступенів децентралізації. Вибір системи управління значною мірою залежать також від економічно обґрунтованих потреб у фінансуванні технічних заходів. 
Тут мають бути наведені конкретні заходи та етапи досягнення цілі щодо удосконалення систем управління, зокрема в районних та регіональних програмах мають передбачатись заходи щодо удосконалення системи управління майновими комплексами, які перебувають у спільній власності територіальних громад. Водночас ці заходи узгоджуються з територіальними громадами співвласниками майна. 
Заходи повинні мати чітко визначені терміни їх реалізації та виконавців (у разі потреби вони формуються у розрізі населених пунктів). 
Заходи обов'язково мають містити: 
- проведення інвентаризації майна у сфері житлово-комунального господарства; 
- створення реєстрів майнових комплексів, що перебувають у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, а також тих, що перебувають у спільній власності територіальних громад районів та областей; 
- завершення роботи з передачі та юридичного закріплення об'єктів права комунальної власності за територіальними громадами; 
- формування системи ефективних договірних відносин між усіма суб'єктами надання житлово-комунальних послуг (власник - виробник - постачальник - виконавець - споживач), запровадження комунального замовлення на ці послуги; 
- завершення передачі у власність територіальних громад відомчого житлового фонду (у районних та регіональних програмах дані наводяться у розрізі населених пунктів і по роках). 
Програми можуть передбачати запровадження делегованого управління у житлово-комунальній сфері, яке базується на розподілі відповідальності згідно з договорами (контрактами) на управління, оренду цілісного майнового комплексу або концесію. 
Згідно із законодавством у концесію юридичній або фізичній особі (суб'єкту підприємницької діяльності) можуть надаватися на платній та строковій основі об'єкти права комунальної власності, які використовуються для здійснення діяльності у таких сферах: 
водопостачання, відведення та очищення стічних вод; 
надання послуг міським громадським транспортом; 
збирання та утилізація сміття; 
надання послуг, пов'язаних з постачанням споживачам тепла; 
будівництво та експлуатація автомобільних доріг, об'єктів дорожнього господарства, інших дорожніх споруд; 
надання послуг у житлово-експлуатаційній сфері; 
створення комунальних служб паркування автомобілів; 
надання ритуальних послуг. 
У житловій сфері мають бути визначені інститути управління багатоквартирними жилими будинками, які обирає територіальна громада, та заходи, які плануються у цьому напрямку, наприклад: 
утворення компаній - замовників житлово-комунальних послуг, в управління яких передається комунальний житловий фонд; 
- формування інституту управителів багатоквартирними будинками; 
- утворення об'єднань співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ) та їх асоціацій, стимулювання цього процесу (надання з місцевих бюджетів одноразової фінансової допомоги під час організації об'єднання за відповідним техніко-економічним обґрунтуванням, спрощення процедури реєстрації, надання допомоги на обладнання будинків приладами обліку, фінансування робіт з капітального ремонту жилих будинків тощо); 
- утворення органів самоорганізації населення, передусім будинкових комітетів; 
- укладення договорів на балансоутримання та управління житловим фондом. 
Розподіл функцій управління та утримання житлового фонду, що становить менше 5000 квартир, попередньо потребує детального економічного обґрунтування. Для міст та селищ з населенням менше 30 тис. чоловік розвиток конкуренції з утримання житлового фонду може бути економічно невиправданим через невеликий обсяг робіт, і тому функції управління й утримання житлового фонду може виконувати одне підприємство, з яким за підсумками конкурсу укладає договір виконавчий орган відповідної ради. Цим підприємством може бути і приватна компанія. 
Підвищення ефективності управління у сфері благоустрою може досягатись за рахунок таких заходів: 
- проведення на основі тендерних процедур закупівель робіт з поточного та капітального ремонту мереж зовнішнього освітлення, дорожнього покриття вулично-дорожньої мережі, а також санітарного прибирання проїжджої частини вулиць та тротуарів, озеленення, вивезення побутових відходів; 
- розроблення довгострокового плану озеленення та благоустрою населеного пункту; 
- створення системи поводження з побутовими відходами, включаючи вилучення та переробку вторинних ресурсів. 
У сфері міського наземного електротранспорту можуть передбачатись такі заходи: 
- оптимізація та розвиток транспортних схем населених пунктів; 
- забезпечення рівних умов конкуренції на ринку транспортних послуг, створення акціонерних компаній на базі підприємств міськелектротранспорту, їх служб і дільниць із залученням приватних структур; 
- впровадження договірних відносин між виконавцями послуг з пасажироперевезень та замовниками цих послуг. 
У цьому ж підрозділі Програми мають бути передбачені заходи з навчання фахівців методичним основам реформування і розвитку житлово-комунального господарства, а також заходи, які сприятимуть налагодженню системного ефективного діалогу з громадськістю, утвердженню принципів прозорості і відкритості у відносинах з населенням відповідно до завдань, визначених Загальнодержавною програмою реформування і розвитку житлово-комунального господарства. 
2.3.3. Забезпечення беззбиткового функціонування підприємств житлово-комунального господарства. Завдання та заходи 
У цьому підрозділі Програми наводяться заходи, які дозволять реалізувати основне завдання: створення умов для функціонування у беззбитковому режимі всіх суб'єктів господарювання у сфері житлово-комунального господарства. 
До напрямів, за якими мають бути розроблені конкретні заходи, можна віднести: 
- виконання вимог законодавства щодо повного відшкодування суб'єктам господарювання економічно обґрунтованих витрат, пов'язаних з виробництвом та наданням житлово-комунальних послуг, що обраховані відповідно до стандартів, норм, порядків та правил, шляхом затвердження відповідних тарифів на ці послуги для всіх споживачів або передбачення у місцевих бюджетах видатків на відшкодування суб'єктам господарювання різниці між розміром затверджених тарифів на послуги, що надаються населенню, та економічно обґрунтованими витратами на їх виробництво; 
- передбачення в місцевих бюджетах видатків на відшкодування у повному обсязі суб'єктам господарювання витрат, пов'язаних з виробництвом і наданням житлово-комунальних послуг окремим категоріям громадян, які згідно із законом мають право на субсидії або пільги з оплати цих послуг; 
- запровадження нового механізму формування цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, спрямованого на забезпечення ефективного господарювання та економного використання енергетичних і матеріальних ресурсів; 
- реструктуризація заборгованості населення за спожиті житлово-комунальні послуги, підвищення рівня оплати за житлово-комунальні послуги всіма споживачами; 
- забезпечення належного обліку та оптимізація витрат і втрат енергетичних і матеріальних ресурсів (палива, електричної та теплової енергії, води) у сфері виробництва і надання житлово-комунальних послуг; 
- запровадження тендерних процедур під час закупівлі обладнання, матеріалів та підрядних робіт; 
- поліпшення структури виробничих і невиробничих фондів на підприємствах, забезпечення більш раціонального використання площ; 
- забезпечення прозорості розроблених тарифів на оплату житлово-комунальних послуг, постійне інформування населення через засоби масової інформації про склад витрат, що входять до тарифів; 
- проведення соціологічних досліджень щодо здатності населення оплачувати житлово-комунальні послуги; 
- вдосконалення системи збору платежів, запровадження автоматизованої системи нарахування та обліку оплати населенням спожитих житлово-комунальних послуг; 
- запровадження диференційованої плати за житло залежно від його споживчої якості; 
- перехід від оплати послуг з водопостачання та водовідведення за нормами водоспоживання до оплати за обсягами їх фактичного споживання; 
- запровадження двоставкових тарифів на теплову енергію та гарячу воду тощо. 
2.3.4. Поглиблення демонополізації житлово-комунального господарства, створення конкурентного середовища на ринку житлово-комунальних послуг. Завдання та заходи 
Заходи цього підрозділу мають бути спрямованими на реалізацію таких завдань: 
залучення на конкурсних засадах підприємств усіх форм власності та суб'єктів підприємницької діяльності до обслуговування житлового фонду та прибудинкової території, виконання робіт з благоустрою; 
корпоратизація та приватизація (передусім житлово-експлуатаційних) підприємств житлово-комунального комплексу відповідно до законодавства; 
забезпечення державного регулювання діяльності суб'єктів природних монополій у сфері централізованого водо-, теплопостачання та водовідведення; 
запровадження різних організаційно-правових форм діяльності підприємств - надавачів послуг (комунальне підприємство засноване на власності територіальної громади, комунальне підприємство засноване на спільній власності кількох територіальних громад, спільне підприємство із змішаною формою власності, приватне підприємство тощо); 
щорічне складання та оприлюднення переліків об'єктів житлово-комунального господарства, що можуть бути корпоратизовані, акціоновані чи приватизовані відповідно до закону. 
2.3.5. Технічне переоснащення житлово-комунального господарства, наближення до вимог Європейського Союзу показників використання енергетичних і матеріальних ресурсів на виробництво житлово-комунальних послуг. Завдання та заходи 
Реформування житлово-комунального господарства за цим напрямом потребує, насамперед, значних капітальних вкладень, а також проведення ефективної енергозберігаючої та тарифної політики. 
Тарифна політика передусім має бути стимулюючою щодо залучення інвестиційних ресурсів та забезпечувати можливість підприємствам накопичувати кошти для інвестиційної діяльності. Тобто бажано, щоб тарифи мали інвестиційну складову. 
Заходи, що повинні передбачатись у Програмах, мають бути спрямованими на створення сприятливого інвестиційного клімату та усунення процедурних перешкод для інвесторів. До таких заходів можна віднести: 
- використання альтернативних механізмів фінансування довгострокових проектів за рахунок випуску облігацій місцевої позики, фінансового лізингу із залученням виробників обладнання або енергосервісних компаній, а також інвестиційних коштів приватного сектора; 
- створення у регіонах комунальних спеціалізованих небанківських інноваційних фінансово-кредитних установ, комунальних фондів кредитування розвитку підприємств для залучення короткострокових і довгострокових кредитів у розвиток житлово-комунального господарства; 
- запровадження фінансування інноваційних проектів у сфері житлово-комунального господарства за рахунок механізмів, передбачених Кіотським протоколом; 
- розроблення та реалізація проектів поліпшення стану питного водопостачання, водовідведення та модернізації систем теплозабезпечення населених пунктів із залученням кредитів вітчизняних та міжнародних фінансових організацій; 
- повна або часткова оплата за рахунок місцевих бюджетів процентної ставки по кредитних інвестиційних ресурсах, залучених суб'єктами господарювання на довгостроковій основі для модернізації об'єктів житлово-комунального господарства, що належать територіальним громадам; 
- впровадження механізмів залучення та повернення інвестицій, що базуються на процедурі накопичення коштів, отриманих шляхом реалізації заходів з енергозбереження, та подальшого використання їх на впровадження енергозберігаючих проектів; 
- передбачення в орендних та концесійних договорах інвестиційних зобов'язань орендарів та концесіонерів за схемою "будівництво-експлуатація-передача" з метою залучення коштів приватного сектора для фінансування розвитку житлово-комунального господарства. 
Реалізація ефективної енергозберігаючої політики має передбачати: 
- проведення енергетичного та технічного обстеження об'єктів житлово-комунального господарства, експертизи витрат та втрат, пов'язаних з виробництвом та виконанням житлово-комунальних послуг суб'єктами господарювання; 
- розроблення та реалізація пілотних інвестиційно-інноваційних проектів, спрямованих на зменшення технологічних витрат та втрат ресурсів, впровадження прогресивних технологій; 
- запровадження механізмів економічного стимулювання енергозбереження на комунальних підприємствах, утворення фондів енергозбереження, спостережних рад міст (селищ) з енергозбереження; 
- виконання завдань Програми поетапного оснащення наявного житлового фонду засобами обліку та регулювання споживання води і теплової енергії шляхом встановлення будинкових лічильників на лізинговій (поворотній) основі із залученням бюджетних коштів, а також коштів населення та підприємств; 
- розроблення та реалізація місцевих програм надання фінансової допомоги малозабезпеченим громадянам в установленні квартирних лічильників води; 
- поширення практики включення до контрактів з керівниками комунальних підприємств, договорів на управління, оренду, концесію, вимог щодо розроблення, погодження та реалізації бізнес-планів, у яких повинні передбачатись енергозберігаючі заходи, в тому числі щодо обліку як спожитих енергоносіїв, так і виробленої теплової енергії, питної та гарячої води. 
Заходи цього підрозділу можуть розроблятись у вигляді додатків з визначенням параметрів черговості, часу реалізації, фінансових витрат та можливих ефектів. 
Нижче наведено перелік можливих першочергових проектів, спрямованих на реалізацію завдань цього напряму реформ. 
Житловий фонд 
- виведення з експлуатації аварійного житлового фонду; 
- проведення капітального ремонту житла, відновлення та забезпечення ефективної експлуатації ліфтового господарства, впровадження сучасних автоматизованих систем протипожежного захисту жилих будинків підвищеної поверховості; 
- реконструкція багатоквартирних будинків забудови 60 - 70-х років; 
- оснащення житлового фонду засобами будинкового обліку; 
- утеплення огороджувальних конструкцій багатоквартирних панельних будинків. 
Системи водопостачання та водовідведення 
- розроблення та реалізація довгострокових програм ресурсозбереження; 
- реконструкція і розвиток систем централізованого питного водопостачання та водовідведення; 
- відновлення сталевих трубопроводів шляхом обробки внутрішньої поверхні цементно-піщаною сумішшю тощо; 
- забезпечення обліку виробленої, поданої у розподільну мережу та спожитої питної води; 
- впровадження інвестиційних проектів, спрямованих на технічне переоснащення та модернізацію систем водопостачання і водовідведення, зменшення технологічних витрат та втрат питної води в розподільній мережі. 
Системи теплопостачання 
- вдосконалення систем теплопостачання населених пунктів за рахунок їх помірної децентралізації, технічного переоснащення та запровадження технологій когенерації, глибокої утилізації газів тощо; 
- будівництво і реконструкція мереж і об'єктів теплопостачання (у т. ч. заміна і модернізація котлів і насосних агрегатів); 
- переобладнання котелень на централізоване газопостачання; 
- виробництво тепла з використанням альтернативних джерел енергії; 
- створення енергогенеруючих потужностей на базі парогенераторних установок; 
- заміна застарілого енергоємного обладнання; 
- запровадження попередньо ізольованих труб у мережах теплопостачання; 
- реновація сталевих трубопроводів шляхом обробки внутрішньої поверхні цементно-піщаною сумішшю; 
- обладнання багатоквартирних будинків індивідуальними тепловими пунктами; 
- запровадження індивідуальних систем опалення квартир у висотних будинках. 
Об'єкти благоустрою та інженерного захисту територій 
- ремонт та реконструкція мостів, шляхопроводів та інших штучних споруд; 
- ремонт, реконструкція вулично-дорожньої мережі населених пунктів; 
- будівництво підприємств із сортування та переробки твердих побутових відходів; 
- будівництво нових полігонів для твердих побутових відходів та приведення діючих у відповідність до природоохоронного законодавства; 
- заміна енерговитратних та екологічно небезпечних ламп у зовнішньому освітленні, впровадження енергоощадних технологій та обладнання; 
- придбання і модернізація парку сміттєвозів; 
- озеленення населених пунктів шляхом насадження, відновлення та реконструкції зелених зон, парків та скверів; 
- будівництво об'єктів інженерного захисту територій та ритуального обслуговування населення. 
Міський наземний електротранспорт 
- впровадження в експлуатацію нових типів рухомого складу і обладнання, зокрема: 
- трамвайних вагонів для вузької колії та ліній швидкісного трамвая; 
- трамвайних вагонів і тролейбусів з низьким розташуванням підлоги та імпульсними системами керування тяговими двигунами; 
- трамвайних вагонів і тролейбусів, доступних для користування особами з обмеженими фізичними можливостями; 
- сучасних конструкцій і спеціальних частин для трамвайних колій та контактних мереж підвищеної надійності і можливостями забезпечити збільшення експлуатаційної швидкості руху на маршрутах; 
- відновлення технічного ресурсу та модернізація наявного парку рухомого складу міського електротранспорту із застосуванням енергозберігаючого електричного обладнання; 
- ліквідація аварійності трамвайних колій, контактних мереж, інших об'єктів міського електротранспорту; 
- заміна інвентарного парку трамвайних вагонів і тролейбусів, термін експлуатації яких більш ніж у два рази перевищує нормативний. 
2.3.6. Підвищення рівня та якості житлово-комунальних послуг 
Заходи цього підрозділу мають вирішувати такі завдання: 
- доведення якості води до вимог державних стандартів (у населених пунктах, де подача води здійснюється на підставі експертних висновків Міністерства охорони здоров'я та дозволів Держспоживстандарту України); 
- забезпечення цілодобового, гарантованого постачання питної та гарячої води в обсягах, необхідних для задоволення фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб населення; 
- забезпечення нормативної температури у приміщеннях жилих будинків; 
- організація багаторівневого контролю за рівнем і якістю житлово-комунальних послуг та захисту прав споживачів, забезпечення доступу громадськості до інформації з цих питань; 
- вивчення громадської думки, проведення інформаційно-освітніх компаній та залучення громадськості для прийняття рішень стосовно рівня і якості послуг, необхідності реконструкції та будівництва об'єктів житлово-комунального господарства тощо. 
2.4. Механізми реалізації Програми 
2.4.1. Нормативно-правове забезпечення 
Розроблення Програм здійснюється в межах законодавства України та відповідно до нормативних актів місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. 
Для нормативно-правового забезпечення реалізації Програм можуть бути встановлені завдання структурним підрозділам місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування стосовно: 
- підготовки та подання в установленому порядку пропозицій щодо внесення змін до чинних законів України та інших нормативно-правових актів; 
- вдосконалення місцевої нормативної бази; 
- підготовки проектів угод про спільні дії органів місцевого самоврядування територіальних громад, які підпорядковані місцевій раді; 
- підготовки проектів відповідних угод з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування прилеглих територіальних громад про вирішення спільних проблем. 
Може бути наведено перелік раніше прийнятих рішень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, які потребують змін, та викладено зміст цих змін; сформульовано зміст пропозицій щодо розроблення нових місцевих нормативних актів тощо. 
2.4.2. Інституційне та організаційне забезпечення 
У Програмах має бути опрацьовано комплекс заходів щодо інституційного та організаційного забезпечення їх реалізації. 
Згідно з Законом України "Про Загальнодержавну програму реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2004 - 2010 роки" організацію виконання Програми здійснюють відповідно до своїх повноважень: 
на регіональному рівні - Республіканський комітет з житлово-комунального господарства Автономної Республіки Крим, управління (головні управління) житлово-комунального господарства місцевих держадміністрацій; 
на місцевому рівні - структурні підрозділи / посадові особи виконавчих органів міських, селищних, сільських рад. 
Це, у свою чергу, потребує удосконалення структури виконавчих комітетів місцевих рад, у складі яких мають бути відповідні структурні підрозділи, відповідальні за проведення моніторингу та реалізацію Програм. 
Програмами можуть передбачатись зміни у структурі місцевих органів виконавчої влади та виконавчих органів місцевого самоврядування, наприклад: 
- в апаратах обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій можуть утворюватись головні управління житлово-комунального господарства; 
- районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій - відділи житлово-комунального господарства; 
- міськвиконкомів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення - управління житлово-комунального господарства; 
- виконавчих комітетів міських, міст районного значення, селищних (з чисельністю населення понад шість тисяч чоловік) рад - відділи житлово-комунального господарства; 
- виконавчих комітетів селищних, сільських рад може вводитись посада заступника голови з питань житлово-комунального господарства. 
Для організаційного забезпечення реалізації Програми Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні державні адміністрації, виконавчі органи міських, селищних рад можуть утворювати органи супроводження Програми - групи управління Програмою або залучати до цієї діяльності на договірній основі спеціалізовані організації. 
2.4.3. Фінансове забезпечення. Джерела фінансування заходів Програми 
Джерелами фінансування заходів Програми можуть бути: 
- кошти державного бюджету, передбачені на реалізацію Загальнодержавної програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2004 - 2010 роки; 
- кошти місцевих бюджетів; 
- кошти підприємств (передусім житлово-комунального господарства) відповідно до програм їх розвитку, затверджених органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом; 
- гранти, кредити міжнародних організацій, благодійні внески; 
- іноземні інвестиції та кошти фізичних і юридичних осіб, що залучаються шляхом приватизації комунальних підприємств, фінансового лізингу із залученням виробників обладнання або енергосервісних компаній, передачі об'єктів житлово-комунального господарства в управління, оренду, концесію; 
- кредити вітчизняних комерційних банків. 
Для забезпечення фінансування Програми насамперед проводиться аналіз внутрішніх резервів. У цьому підрозділі мають бути наведені заходи щодо підвищення ефективності використання коштів місцевих бюджетів та інших активів у житлово-комунальній сфері, удосконалення політики запозичень органами місцевого самоврядування та залучення приватного сектора у сферу житлово-комунального господарства. 
Програма має містити заходи щодо залучення коштів на її реалізацію за рахунок різних джерел фінансування. 
Можливі шляхи залучення коштів: 
- об'єднання (згідно зі ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") на договірних засадах коштів територіальних громад, що мають спільні проблеми розвитку (розвиток систем водопостачання та водовідведення, утилізація відходів, облаштування вулично-дорожньої мережі тощо); 
- одержання (відповідно до ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статей 96, 97, 101, 107 Бюджетного кодексу України) субвенцій з Державного бюджету України та з місцевих бюджетів прилеглих територіальних громад за договорами з ними на виконання інвестиційних проектів, які мають спільний інтерес та високу економічну і соціальну ефективність; 
- продаж на конкурентній основі земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що перебувають у комунальній власності, земельних ділянок, які перебувають у користуванні підприємств і не використовуються ними понад два роки або неефективно використовуються і на які, згідно із законодавством, мають бути припинені права користування; 
- стимулювання залучення інвестицій в рамках встановлених законодавством повноважень органів місцевого самоврядування (зокрема, часткове звільнення суб'єктів господарювання, що надають житлово-комунальні послуги, на певний строк або зменшення сум земельного податку, випуск облігацій цільової місцевої позики тощо); 
- опрацювання окремих інноваційно-інвестиційних проектів, що реалізовуватимуться за рахунок середньотермінових банківських кредитів або коштів комунальних інноваційних фінансово-кредитних установ (відповідно до ст. 20 Закону України "Про інноваційну діяльність"), з урахуванням їх відповідності пріоритетним напрямкам реформування житлово-комунального господарства; 
- обґрунтування ефективності відповідних інвестиційних проектів, що реалізовуються на конкурентних засадах за рахунок кредитів комерційних банків з частковим відшкодуванням державою відсоткових ставок (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2002 N 101); 
- обґрунтування переліку й опрацювання відповідних інноваційних проектів, які на основі конкурентного відбору, можуть претендувати на одержання фінансової підтримки з державного бюджету; 
- розміщення на договірних засадах комунального замовлення на виробництво та виконання житлово-комунальних послуг, необхідних для територіальної громади, на підприємствах приватної власності; 
- створення місцевого небанківського фінансового сектора (кредитно-гарантійних установ, фондів сприяння розвитку підприємництва, страхових, інноваційних та інвестиційних фондів); 
- проведення широкої презентації Програм для залучення приватних коштів місцевого чи транснаціонального бізнесу, національних та міжнародних донорських організацій та фондів тощо. 
Орієнтовні обсяги фінансування заходів програми у розрізі джерел (окрім державного бюджету) мають бути приведені у додатку, форма якого ідентична формі додатка N 2 до Загальнодержавної програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства (додаток 3). 
Щорічно під час підготовки проектів програм соціально-економічного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць та місцевих бюджетів мають детально прораховуватись обсяги необхідних капіталовкладень на розвиток житлово-комунального господарства. 
Водночас в установленому порядку проводиться коригування Програм відповідно до передбачених річних обсягів їх фінансування. 
Для забезпечення фінансування реконструкції, будівництва та модернізації об'єктів житлово-комунального господарства за рахунок коштів державного бюджету місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування мають щороку готувати обґрунтування та в установленому Кабінетом Міністрів України порядку подавати центральному органу з питань житлово-комунального господарства відібраний за встановленими критеріями Перелік об'єктів житлово-комунального господарства, реконструкція, будівництво та модернізація яких повністю або частково фінансуватиметься за рахунок коштів державного бюджету, для підготовки відповідного рішення Уряду щодо пооб'єктного розподілу коштів, передбачених на реалізацію загальнодержавної програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства у Державному бюджеті України на відповідний рік. 
2.4.4. Інформаційне забезпечення та моніторинг виконання Програми 
Серед заходів Програми було б доцільним (за наявності можливостей, особливо у регіонах та великих містах) передбачити створення (в узгодженні з державною та регіональною) комп'ютеризованої інформаційної системи реалізації Програми та проведення її моніторингу. Серед функцій, які виконуватиме інформаційна система: 
- формування електронної бази даних про стан реалізації Програми; 
- планування черговості здійснення заходів; 
- контроль за станом виконання робіт та досягнутими результатами з метою недопущення збоїв у роботі окремих виконавців; 
- збір, узагальнення та аналіз звітів про стан реалізації завдань та досягнення цілей Програми, а в разі необхідності про обсяги виконаних робіт в рамках окремих проектів; 
- підготовка інформації для оприлюднення в ЗМІ з метою інформування громадян про стан реалізації Програми. 
Джерелами інформаційного забезпечення, необхідними для збору та формування електронних баз даних, проведення аналізу реалізації Програми, можуть слугувати статистична звітність, оперативна інформація підприємств та органів місцевого самоврядування, результати спеціальних досліджень. 
Порядок та процедури моніторингу реалізації Програм 
Для забезпечення процесу управління досягненням цілей та реалізації програмних завдань передбачається створення системи ефективного зворотного зв'язку, що дасть можливість своєчасно відслідковувати та коригувати відхилення у реалізації Програм. 
Зворотний зв'язок реалізується шляхом запровадження системи моніторингу реалізації Програми, яка передбачає розроблення: 
- системи індикаторів для оцінки ступеня досягнення цілей; 
- процедур та графіків проведення моніторингу, включаючи підготовку звітів щодо його результатів. 
Моніторинг має бути спрямованим на оцінку результатів реалізації Програми щодо ступеня відповідності їх очікуваним наслідкам, державній політиці у сфері житлово-комунального господарства та обраним напрямам досягнення головної мети. Він може бути розділеним на три блоки: а) моніторинг діяльності місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у напрямку досягнення головної мети, б) моніторинг фактичного стану житлово-комунального господарства, в) моніторинг досягнення окремих цілей. 
Система індикаторів (показників реалізацій Програми) 
Для забезпечення об'єктивності та ефективності моніторингу має бути розроблена та затверджена місцевими радами система індикаторів, яка повинна відповідати державній, що розробляється відповідно до вимог закону, але може мати місцеві особливості. 
В якості індикаторів реалізації Програми обирають кількісні показники, що характеризують відповідні цілі Програми, напрями реформування і розвитку житлово-комунального господарства та заплановані результати. Це, як правило, узагальнені показники стану розвитку житлово-комунальної сфери. Система індикаторів має містити як якісні, так і кількісні показники і може включати такі їх групи: 
• фінансові; 
• техніко-економічні; 
• інституційні; 
• функціональні. 
Критеріями, за якими відбирають індикатори для моніторингу, можуть бути: 
Придатність для оцінювання результатів Програми. Відібрані індикатори мають допомогти місцевому органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування та громаді оцінити соціальну та економічну ефективність реалізації Програми. 
Збалансованість. Індикатори мають охоплювати всі сторони реформування і розвитку всіх підгалузей житлово-комунального господарства територіальної громади, бути збалансованими і узгоджуватись із загальнодержавними. 
Взаємоузгодженість із визначеними на державному та регіональному рівнях пріоритетами, напрямами державної політики та відповідними державними індикаторами. Водночас, з огляду на місцеву специфіку, державні та регіональні індикатори не повинні копіюватися на рівні територіальної громади. 
Чіткість визначення індикаторів та практичність під час збору показників. Індикатори мають бути такими, щоб зводити до мінімуму адміністративне навантаження на працівників під час збору статистичних даних. 
Доступність, простота та вимірюваність в часі. Індикатори повинні бути доступними і простими для розуміння та максимально ефективними для аналізу і вимірюваними в часі. 
На кожному рівні Програм за базові індикатори реформування і розвитку житлово-комунального господарства можуть бути взяті індикатори моніторингу, які підготував Держжитлокомунгосп України (додаток 4). 
Періодичність та процедури моніторингу 
Періодичність та порядок проведення (процедури) моніторингу реалізації Програми повинні бути спроектовані таким чином, щоб відповідати завданням моніторингу та критеріям дискретності, детермінованості в часі і систематизованості у завданнях. 
Періодичність виконання процедури моніторингу залежить від специфіки поставлених завдань, часових рамок реалізації проектів та завдань досягнення цілей. Застосовують такі можливі варіанти періодичності процедур моніторингу: щоквартальний, щопіврічний, річний. 
Стандартна процедура моніторингу включає такі етапи: 
- збір та накопичення даних, ідентифікація потреб та проведення додаткових досліджень; 
- аналіз накопичених даних, інтерпретація явищ та тенденцій; 
- оцінка результатів та відхилень, досягнутих результатів від запланованих у Програмі; 
- аналіз причин відхилень та визначення заходів негайного втручання; 
- розроблення коригувальних заходів, інструментів та процедур; 
- підготовка звітів для їх подальшого обговорення та прийняття остаточного рішення щодо результатів моніторингу. 
Для розроблення та оперативного контролю за ходом виконання Програм реформування створюються регіональні/міські/районні моніторингові групи. У Програмі доцільно навести їх структуру, склад та покладені на них функції (здійснення моніторингу, підготовка узагальненого звіту щодо результатів моніторингу, підготовка пропозицій щодо внесення змін до Програми). 
Щорічний аналітичний звіт за результатами моніторингу має бути розглянутий та затверджений відповідною радою у встановлені терміни. Результати моніторингу оприлюднюються в засобах масової інформації у порядку, встановленому органами місцевого самоврядування та місцевими органами виконавчої влади. 
2.4.5. Контроль за виконанням Програми 
Контроль за виконанням регіональних, районних, міських та селищних Програм відповідно до законодавства здійснюють Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, органи місцевого самоврядування в межах своєї компетенції. 
Громадський контроль за ходом реалізації Програм здійснюється (за їх бажанням) представниками громадських організацій, у статуті яких передбачено діяльність у сфері житлово-комунального господарства. 
Республіканський комітет з житлово-комунального господарства Автономної Республіки Крим, управління (головні управління) житлово-комунального господарства місцевих держадміністрацій, структурні підрозділи (посадові особи) виконавчих органів міських, селищних, сільських рад щороку на підставі даних моніторингу готують інформацію про хід виконання програмних завдань, яку Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації виконавчі органи місцевого самоврядування щороку, не пізніше 1 квітня, подають відповідній раді на розгляд і затвердження. У разі потреби водночас можуть вноситись пропозиції щодо коригування завдань Програми. 
2.5. Оцінка ефективності і результативності реалізації Програми та можливих соціально-економічних наслідків 
2.5.1. Оцінка ефективності реалізації Програми 
Оцінити ефективність реалізації Програми - це значить визначити співвідношення між витратами на її реалізацію та результатами (вигодами) для територіальної громади або регіону в цілому. Тобто потрібно виконати аналіз вигід і витрат. 
Враховуючи, що не всі цілі, які визначатимуться у Програмах, можуть мати грошове вираження, а також неможливість порівняння їх між собою, доцільно провести аналіз витрат і ефективності. 
Найбільш прийнятним методом для проведення аналізу витрат і ефективності є відомий в економічній науці метод "фіксованого бюджету" - обрання певного рівня витрат для реалізації кожної з обраних цілей і вишукання та планування необхідних заходів, які дадуть найбільший ефект (найбільшу вигоду). 
Для Програм всіх рівнів має бути проведений аналіз ефективності за обраними цілями або напрямами реформування, визначеними Загальнодержавної програмою реформування і розвитку житлово-комунального господарства. Для міських Програм бажано провести аналіз економічної ефективності за конкретними заходами. Приклад розрахунку економічної ефективності заходів щодо заміни теплових мереж наведено у додатку 2. 
Слід пам'ятати, що не всі заходи реформування та розвитку матимуть економічний ефект, оскільки деякі з них спрямовані на створення передумов виконання наступних дійсно високоефективних заходів (проектів), а інші будуть важливими соціальними проектами, виконання яких конче необхідне за будь-яких умов. При цьому для забезпечення більш високих економічних показників групам управління Програмами слід визначати пріоритетність й причинно-наслідкову послідовність реалізації заходів (проектів) з реформування та розвитку за принципом: насамперед заходи, що дають якнайбільший ефект. 
Використання отриманого приросту доходів місцевих бюджетів як асигнувань у розвиток житлово-комунального господарства, в майбутніх періодах дає можливість отримати позитивні зовнішні ефекти (вигоди) типу "виробництво - споживання" і "виробництво - виробництво". 
2.5.2. Оцінка ступеня досягнення очікуваних результатів 
Оцінка результативності реалізації Програми - це визначення міри (ступеня) досягнення очікуваних результатів. 
Для прогнозування результативності реалізації Програми обираються показники, які характеризують не лише господарську діяльність у сфері житлово-комунального господарства. Такими показниками можуть бути: 
- узагальнений стан (знос) житлового фонду та основних фондів житлово-комунального господарства по підгалузях; 
- інтегральний показник питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів; 
- узагальнена собівартість послуг; 
- узагальнена прибутковість (відношення прибутку до доходу) тощо. 
Очікувані результати можуть бути оцінені за показниками, наведеними нижче, з врахуванням майбутніх змін у разі виконання запланованих Програмою заходів. Планові показники можуть визначатись за розрахунками або за експертними оцінками (про що слід вказати). Для встановлення фактичних значень показників запроваджується моніторинг стану реформування і розвитку житлово-комунального господарства. 

N
з/п 	Назва показника 	Одиниця виміру 	Значення показників по роках: 	
			(2004) рік, що передує розробленню Програм 	2005 
План Факт 	2006 
План Факт 	2007 
План Факт 	2008 - 2010 
План Факт 	
1 	2 	3 	4 	5 	6 	7 	8 	
I. Організація ефективного управління та належного використання майнових комплексів у сфері виробництва і надання житлово-комунальних послуг 	
1. 	Середня чисельність персоналу підприємств у розрахунку на тисячу споживачів послуг: 	чол. 	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання питної води 	чол. 	  	  	  	  	  	
  	централізованого водовідведення 	чол. 	  	  	  	  	  	
  	централізованого опалення 	чол. 	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання гарячої води 	чол. 	  	  	  	  	  	
  	утримання будинків і прибудинкової території 	чол. 	  	  	  	  	  	
  	перевезення пасажирів МЕТ 	чол. 	  	  	  	  	  	
2. 	Частка загальної площі багатоквартирного житлового фонду, що перебуває в управлінні: 	% 	  	  	  	  	  	
  	об'єднань співвласників багатоквартирних будинків 	% 	  	  	  	  	  	
  	керуючих компаній 	% 	  	  	  	  	  	
  	управителів 	% 	  	  	  	  	  	
  	житлово-експлуатаційних підприємств 	% 	  	  	  	  	  	
3. 	Частка загальної площі багатоквартирного житлового фонду, що перебуває в господарському віданні підприємств (відомче житло) 	% 	  	  	  	  	  	
II. Поглиблення демонополізації житлово-комунального господарства, створення конкурентного середовища на ринку житлово-комунальних послуг 	
4. 	Частка загальної площі багатоквартирного житлового фонду, що утримується приватними підприємствами 	% 	  	  	  	  	  	
5. 	Частка загальної площі комунального багатоквартирного житлового фонду, що утримується на конкурсних засадах 	% 	  	  	  	  	  	
III. Забезпечення беззбиткового функціонування підприємств житлово-комунального господарства 	
  	Рівень оплати населенням послуг: 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання питної води 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого водовідведення 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого опалення 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання гарячої води 	% 	  	  	  	  	  	
  	утримання будинків і прибудинкової території 	% 	  	  	  	  	  	
  	Рівень відшкодування доходами витрат на виробництво послуг: 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання питної води 	  	  	  	  	  	  	
  	централізованого водовідведення 	  	  	  	  	  	  	
  	централізованого опалення 	  	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання гарячої води 	  	  	  	  	  	  	
  	утримання будинків і прибудинкової території 	  	  	  	  	  	  	
  	перевезення пасажирів МЕТ 	  	  	  	  	  	  	
  	Середня собівартість послуг: 	  	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання питної води 	грн./м3 	  	  	  	  	  	
  	централізованого водовідведення 	грн./м3 	  	  	  	  	  	
  	централізованого опалення 	грн./м3 	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання гарячої води 	грн./м3 	  	  	  	  	  	
  	утримання будинків і прибудинкової території 	грн./м3 	  	  	  	  	  	
  	вивезення побутових відходів 	грн./м3 	  	  	  	  	  	
  	перевезення пасажирів МЕТ 	грн./
поїздку 	  	  	  	  	  	
IV. Технічне переоснащення житлово-комунального господарства 	
  	Знос житлового фонду 	% 	  	  	  	  	  	
  	Знос основних фондів житлово-комунального господарства, що використовуються для надання послуг: 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання питної води 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого водовідведення 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого опалення 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання гарячої води 	% 	  	  	  	  	  	
  	утримання будинків і прибудинкової території 	% 	  	  	  	  	  	
  	вивезення побутових відходів 	% 	  	  	  	  	  	
  	перевезення пасажирів МЕТ 	% 	  	  	  	  	  	
  	Питомі витрати умовного палива на виробництво 1 Гкал теплової енергії 	т. у. п. 	  	  	  	  	  	
  	Питомі витрати електроенергії на 1 куб. м реалізованої питної води 	Квт. 	  	  	  	  	  	
  	Питомі витрати електроенергії на очищення і транспортування 1 куб. м стічних вод 	Квт. 	  	  	  	  	  	
  	Втрати води (% від піднятої) 	% 	  	  	  	  	  	
  	Втрати теплової енергії 	% 	  	  	  	  	  	
  	Частка населення, що не має доступу до централізованого питного водопостачання 	% 	  	  	  	  	  	
  	Частка ветхого та аварійного житла у загальній площі багатоквартирного житлового фонду 	% 	  	  	  	  	  	
  	Частка ветхих і аварійних водопровідно-каналізаційних мереж у загальній протяжності мереж 	% 	  	  	  	  	  	
  	Частка ветхих і аварійних теплових мереж у загальній протяжності мереж 	% 	  	  	  	  	  	
  	Обладнання багатоквартирних будинків приладами обліку води та теплової енергії 	% 	  	  	  	  	  	
  	Протяжність/площа вулично-дорожньої мережі з твердим покриттям, що відповідає нормам 	Км/
тис. кв. м 	  	  	  	  	  	
  	Площа зелених насаджень, у т. ч. загального користування 	кв. км 	  	  	  	  	  	
21. 	Площа територій, що підтоплюються 	кв. км 	  	  	  	  	  	
22. 	Протяжність мереж зовнішнього освітлення 	Км 	  	  	  	  	  	
23. 	Інше 	  	  	  	  	  	  	

2.5.3. Оцінка соціально-економічних наслідків 
Оскільки Програми розробляються задля реалізації державної політики, вони, зрештою, мають бути спрямованими на досягнення соціально справедливих результатів та унеможливлювати соціально негативні наслідки. Соціально-економічні наслідки можуть бути оцінені за показниками, наведеними нижче. 
N з/п 	Назва показника 	Одиниця виміру 	Значення показників по роках: 	
			(2004) рік, що передує розробленню Програм 	2005 	2006 	2007 	2008 - 2010 	
1 	2 	3 	4 	5 	6 	7 	8 	
1. 	Частка, яку у споживчому кошику становить плата пересічного жителя за споживання мінімально необхідного обсягу житлово-комунальних послуг встановленої якості та в межах визначених норм 	% 	  	  	  	  	  	
2. 	Видатки з бюджету на субсидії та пільги населенню з оплати житлово-комунальних послуг 	тис. грн. 	  	  	  	  	  	
3. 	Видатки з бюджету на місцеві програми соціальної підтримки малозабезпечених верств населення (у сфері житлово-комунального господарства) 	тис. грн. 	  	  	  	  	  	
4. 	Рівень задоволення населення якістю послуг (за даними опитування): 	  	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання питної води 	% 	  	  	  	  	  	
  	з централізованого водовідведення 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого опалення 	% 	  	  	  	  	  	
  	централізованого постачання гарячої води 	% 	  	  	  	  	  	
  	утримання будинків і прибудинкової території 	% 	  	  	  	  	  	
  	вивезення побутових відходів 	% 	  	  	  	  	  	
  	перевезення пасажирів МЕТ 	% 	  	  	  	  	  	

2.6. Додатки до Програми 
Додатки до Програми можуть бути у вигляді таблиць та діаграм. Примірний перелік додатків до Програми наведено у розділі III методичних рекомендацій (додаток 1). 
III. Додатки до методичних рекомендацій 

Додаток 1 

Примірний перелік додатків до Програми 
1. Протяжність мереж тепло-, водопостачання та водовідведення (у розрізі адміністративно-територіальних одиниць) 
2. Наявність водопровідних споруд 
3. Основні показники роботи водопроводів. Подача води у мережу та реалізація води 
4. Кількість опалювальних котелень та їх характеристика 
5. Динаміка виробництва та реалізації теплової енергії, питної та гарячої води, відведення та очищення стічних вод 
6. Житловий фонд по області, району, місту, селища 
7. Кількість полігонів твердих побутових відходів та площ, яку вони займають. Щорічна кількість утворюваних твердих побутових відходів 
8. Протяжність та площа вулично-дорожньої мережі 
9. Протяжність мереж зовнішнього освітлення 
10. Площа зелених насаджень, у т. ч. загального користування 
11. Результати основної діяльності житлово-комунальних підприємств 
12. Структура собівартості 1 Гкал теплової енергії 
13. Структура собівартості 1 м3 води 
14. Структура собівартості відведення та очищення 1 м3 стічних вод 
15. Структура собівартості утримання житла в розрахунку на 1 м2 загальної площі квартири 
16. Структура собівартості перевезення одного пасажира міським наземним електротранспортом 
17. Економічні показники діяльності підприємств водопровідно-каналізаційного господарства 
18. Дебіторська та кредиторська заборгованості підприємств водопровідно-каналізаційного господарства 
19. Економічні показники діяльності теплопостачальних підприємств 
20. Дебіторська та кредиторська заборгованості теплопостачальних підприємств 
21. Економічні показники діяльності підприємств, що надають послуги з утримання житла 
22. Дебіторська та кредиторська заборгованість підприємств, що надають послуги з утримання житла 
23. Прогноз виробництва та реалізації теплової енергії, питної та гарячої води, відведення та очищення стічних вод на період до 2010 року 
24. Прогноз результатів основної діяльності житлово-комунальних підприємств на період до 2010 року 
25. План створення об'єднань співвласників багатоквартирних будинків на період до 2010 року 
26. Заходи щодо передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність 
27. Заходи щодо розвитку житлово-комунального господарства на період до 2010 року (у розрізі підгалузей) 
28. Заходи щодо упорядкування екологічного та санітарно-технічного стану населених пунктів 
29. Енергозберігаючі заходи на підприємствах житлово-комунального господарства (в розрізі підгалузей) 
30. Заходи з капітального ремонту (реконструкції) ветхого, ліквідації або модернізації аварійного житлового фонду 
31. План фінансування капітального ремонту житлового фонду на період до 2010 року 
32. Орієнтовний обсяг фінансового забезпечення виконання завдань Програми до 2010 року (форма додається. Форма заповнюється на весь період реалізації Програми і по роках) 
33. Перелік нормативних актів, які необхідно розробити. 

Додаток 2 

Приклад розрахунку економічної ефективності заходів щодо заміни теплових мереж 
Додаткові доходи від впровадження Програми, які формують її дохідну частину, забезпечуються економією всіх видів витрат на виробництво товарів і послуг в результаті реалізації заходів порівняно з ситуацією "без здійснення Програми". При розрахунку доходів слід враховувати очікувані зменшення витрат на енергоносії, скорочення операційних матеріальних і трудових витрат, зменшення витрат на аварійні і ремонтні роботи, втрат від простою, інших витрат, а також зростання доходів від розширення номенклатури та обсягів продажу послуг споживачам. Нижче наведено приклад розрахунку сум щорічних доходів завдяки модернізації теплових мереж. 
Назва 	Одиниці вимірювання 	Позначення параметра 	Формула розрахунку 	Результати розрахунку 	
Ділянка трубопроводу 	  	  	  	N 1 	N 2 	
Діаметр 	мм 	d 	  	400 	500 	
Довжина труб 	п. м 	L 	  	2380 	1334 	
Час роботи за рік, години 	год. 	t 	  	8400 	8400 	
Економія коштів за рахунок зменшення втрат тепла: 	
Економія палива за 1 годину на 1 м2 ізольованої поверхні трубопроводу заданого типу (за даними підприємства) 	т. у. п. / (год.* м2) 	e 	  	5.9517*10-06 	5.9517*10-06 	
Економія палива за рік в тоннах умовного палива 	т. у. п. 	E 	  
p · d 

e · t ·
----- 
· L

1000 

	149.52 	104.76 	
Вартість тонни умовного палива (за даними підприємства) 	грн./т.у.п 	Bm.y.n 	  	229.45 	229.45 	
Додатковий щорічний дохід за рахунок економії палива 	грн. 	Dn 	E · Bm.y.n 	34307.24 	24036.69 	
Економія коштів за рахунок зменшення витрат на післяаварійні та поточні ремонти: 	
Середня вартість за рік поточних та післяаварійних ремонтів по підприємству, віднесена на 1 п. м труб мережі зі зносом, аналогічним ділянкам N 1 і 2 (за даними підприємства) 	грн. /п. м 	Bрем 1м 	  	143.88 	143.88 	
Додатковий щорічний дохід за рахунок зменшення витрат на післяаварійні та поточні ремонти 	грн. 	Dрем 	Bрем_1м · L 	342434 	191936 	
Всього очікуваних щорічно доходів від модернізації трубопроводу 	грн. 	  	  	376742 	215973 	
Витрати на заміну труб: 	
Вартість матеріалів (труб) (заданими підприємства) 	грн. 	Vmp 	  	1132880 	791062 	
Всього очікуваних капітальних витрат на БМР (за даними підприємства) 	грн. 	VБМР 	  	2832200 	1977655 	
Всього очікуваних витрат на модернізацію трубопроводу 	грн. 	V 	Vmp + VBMP 	3965080 	2768717 	

Додаток 3 

	
Форма додатку 

Орієнтовний обсяг фінансового забезпечення виконання завдань Програми до 2010 року 
(тис. грн.) 
Напрям 	Всього (2005 - 2010 роки) 	
	Усього 	у тому числі за рахунок 	
		коштів місцевих бюджетів 	коштів підприємств 	інших джерел 	
I. Організація ефективного управління у сфері виробництва і надання житлово-комунальних послуг 	  	  	  	  	
II. Поглиблення демонополізації житлово-комунального господарства, створення конкурентного середовища на ринку житлово-комунальних послуг 	  	  	  	  	
III. Забезпечення беззбиткового функціонування підприємств житлово-комунального господарства, всього:
у т. ч.: 	  	  	  	  	
дотація на покриття різниці між встановленими цінами і тарифами на житлово-комунальні послуги та вартістю виробництва цих послуг 	  	  	  	  	
забезпечення 95-відсоткової сплати споживачами вартості отриманих послуг 	  	  	  	  	
ліквідація боргів бюджетних організацій за спожиті житлово-комунальні послуги 	  	  	  	  	
зменшення нераціональних витрат і втрат на виробництво послуг 	  	  	  	  	
IV. Технічне переоснащення житлово-комунального господарства, всього:
у т. ч.: 	  	  	  	  	
модернізація житлового господарства, розвиток і реконструкція централізованих систем водопостачання та водовідведення 	  	  	  	  	
модернізація систем теплозабезпечення жилих будинків 	  	  	  	  	
встановлення будинкових засобів обліку споживання води і теплової енергії 	  	  	  	  	
енергозбереження на підприємствах житлово-комунального господарства 	  	  	  	  	
будівництво та модернізація об'єктів у сфері благоустрою та інженерного захисту територій 	  	  	  	  	
розвиток міського електротранспорту, оновлення його рухомого складу 	  	  	  	  	
Усього 	  	  	  	  	

Додаток 4 

Система індикаторів як інструмент комплексного моніторингу стану і реформування житлово-комунального господарства 
Моніторинг стану житлово-комунального господарства та його реформування - це система спостережень та аналізу діяльності підприємств житлово-комунального господарства у розрізі підгалузей, технічного стану споруд, мереж та устаткування з метою оцінки результатів реалізації заходів програм реформування щодо ступеня їх відповідності очікуваним наслідкам, державній політиці у сфері житлово-комунального господарства та обраним напрямам досягнення головної мети. 
Моніторинг має бути комплексним і дозволяти оцінювати функціонування всієї сфери житлово-комунальних послуг. Інструментом такого моніторингу могли б бути відповідні індикатори стану і розвитку житлово-комунального господарства, покликані відображати ступінь реалізації поставлених завдань, забезпечувати можливість об'єктивної оцінки і відповідного ранжування - визначення рейтингу регіонів (міст, селищ) у галузевому розрізі щодо реалізації реформи. 
Індикатори як засіб наочного відображення того або іншого стану або процесу нині усе більш широко використовуються в різноманітних сферах життя і діяльності. Проте, наскільки відомо, у житлово-комунальній сфері ще немає досвіду створення комплексної системи індикаторів її стану і розвитку. Ця система з урахуванням специфіки житлово-комунальної сфери має забезпечити проведення узагальненої оцінки багатофакторних процесів, а також ранжування різнохарактерних підприємств і підгалузей житлово-комунального господарства. 
Принципова концепція системи індикаторів була розроблена в 2003 році і схвалена рішенням науково-технічної ради Держжитлокомунгоспу від 20.11.2003. 
Вихідні положення й основні принципи системи: 
* Індикатори системи повинні відповідати пріоритетним завданням і критеріям розвитку і реформування житлово-комунального господарства. 
* Індикатори повинні визначатися в числовому (цифровому) вираженні, переважно розрахунковим шляхом. 
* Основною інформаційною базою системи повинні бути досягнуті виробничо-фінансові показники звітного і попередніх періодів за матеріалами офіційної звітності (державних і відомчих статистичних спостережень, виробничо-фінансових звітів підприємств та інших джерел). 
* Індикатори повинні дозволяти виконувати порівняння, тобто мати однакові одиниці виміру. У зв'язку з цим різноманітні одиниці виміру (відсотки, гривні, куб. м тощо) різноманітних показників індикаторів перетворяться в кінцевому рахунку в бали, що забезпечує можливість коректного визначення порівняльних оцінок і рейтингів моніторингу. 
* Система повинна бути адаптованою до завдань: 
- індикаторів різноманітного рівня (від загальнодержавного - для всього житлово-комунального господарства України, до регіонального - для житлово-комунального господарства одного або групи регіонів); 
- індикаторів різноманітного ступеня охоплення (від одного підприємства до галузевої сфери загалом); 
- індикаторів різноманітної значимості та пріоритетів розвитку. 
Індикатори мають відображати основні напрями розвитку житлово-комунального господарства на найближчі роки. 
Основні принципи системи і методика визначення індикаторів ілюстровані нижче на прикладах трьох напрямів розвитку житлово-комунального господарства, що передбачені Програмою серед пріоритетних завдань для найближчих шести років: 
1) підвищення технічного рівня підприємств; 
2) фінансово-економічний розвиток підприємств; 
3) забезпечення належної якості і доступності житлово-комунальних послуг. 
Відповідно до зазначених напрямів пошукове розроблення комплексної системи індикаторів передбачає три блоки індикаторів для кожної підгалузі житлово-комунального господарства (додаток В1). 
Існує два методи розрахунку індикаторів: 
- уніфікований розрахунок індикаторів; 
- розрахунок індикаторів "методом відхилень". 
Оскільки уніфікований розрахунок індикаторів складний та потребує експертного встановлення шкали балів, наводимо приклад розрахунку індикаторів "методом відхилень". 
Методика розрахунку індикаторів "методом відхилень". 
Основу розрахунків складають два види показників: 
"Показники статики" (або "Показники стану") - "ПС" і "Показники динаміки" - "ПД". 
Показники статики - це досягнуті показники діяльності, сутність і перелік яких можуть бути найрізноманітнішими (наприклад, обсяги виконаних робіт, питомі витрати енергоресурсів на одиницю продукції або послуг, рівень втрат, фінансові результати тощо). Ці показники в абсолютних значеннях і одиницях виміру беруться за інформаційною базою звітного (ПСз) і попереднього (ПСп) періодів, попередньо перераховуються в зручні - для порівняння - значення (частіше усього - питомі показники у відсотках). Джерелом інформації показників статики фінансово-економічного стану є відомча статистична звітність форми 1-С, технічного стану - державна статистична звітність 1-водопровід, 1-каналізація, 1-житлофонд, 1-теплопостачання тощо. 
Показники динаміки характеризують темп прогресивного (або регресивного) процесу розвитку суб'єкта моніторингу. Вони розраховуються насамперед за індексом динаміки "ід", що є співвідношенням ПСз / ПСп. 
Інтеграція зазначених показників (статики і динаміки) призводить до індикаторів, на яких базується вся система і які названі базовими (1б), тобто "1б" = ПСз. бал + ПДбал. 
Рейтингова оцінка проводиться в три етапи. 
На першому етапі визначено суми відносних відхилень показників статики та динаміки до найкращих значень цих показників за формулою: 
  	  	n 	Bij - Bmin 	  	Bmin - Bij 	
Sj 	= 	S 	------------ 	+ 	------------- 	
  	  	s = 1 	Bmax - Bmin 	  	Bmax - Bmin 	

де Sj - оцінка j-го регіону за кожним з показників; 
Bij - значення i-го показника j-го регіону; 
Bmax, min - максимальне та мінімальне значення показників. 
Перша частина формули використовується для оцінки показників, зростання яких має позитивне значення, друга частина - для оцінки показників, зростання яких має негативний ефект. 
На другому етапі визначається середнє арифметичне значення суми оцінок регіонів окремо по технічному та фінансово-економічному стану кожної підгалузі житлово-комунального господарства за формулою 
  	  	S j 	
S cep 	= 	---- 	
  	  	n 	

де: Scep - середнє арифметичне значення суми оцінок кожного регіону; 
n - кількість показників, за якими проводиться підрахунок; 
На третьому етапі визначається інтегральний рейтинговий бал регіону за формулою: 
S rj = S S cep 
де: Srj- інтегральний рейтинговий бал стану ЖКГ j-го регіону; 
При цьому передбачається, що вага усіх показників однакова. 
У результаті проведених розрахунків отримуємо відповідний ранжований за величиною інтегрального рейтингового балу ряд. 
Групові, що узагальнюють індикатори і рейтинги об'єктів моніторингу. 
Стан і розвиток житлово-комунального господарства характеризується групами індикаторів двох типів: 
а) індикаторами по кожній підгалузі, згрупованими по основних напрямках розвитку; 
б) індикаторами по кожному напряму розвитку, згрупованими по підгалузях. 
Розташовуючи базові індикатори, що відображають стан і динаміку розвитку кожного об'єкта моніторингу по кожному з основних напрямів розвитку і реформування житлово-комунального господарства, можна визначити групові й узагальнюючі індикатори, а також оцінити рейтинги об'єктів моніторингу в розрізі підгалузей і регіонів. 
Прийнято, що групові індикатори обох типів визначаються як середньоарифметична сума відповідних базових індикаторів. 
Перехід до ранжування суб'єктів моніторингу (у даному випадку регіонів) за рівнем стану і розвитку житлово-комунального господарства здійснюється на основі суми балів групових індикаторів. Саме ця сума по регіонах і підгалузях визначає їхній рейтинг. 
Створення оптимальної системи індикаторів для моніторингу стану розвитку і реформування сфери житлово-комунального господарства - завдання як загальнодержавне, так і місцеве. 
За умови суворого дотримання наведеної методики на всіх етапах розроблення система забезпечує достовірну інформацію про процеси розвитку і достовірну порівняльність для ранжування рейтингів суб'єктів (об'єктів) моніторингу. 
Моніторинг реформування і розвитку житлово-комунального господарства виконується за двома напрямами: 
1. Показники стану і розвитку системи (тобто технічний, фінансовий стан, рівень якості послуг тощо); 
2. Показники виконання Програми реформування (система управління, розвиток конкурентного середовища, створення інвестиційного клімату, науково-технічне і нормативно-правове забезпечення). 
Зіставлення й аналіз цих двох потоків інформації повинні дозволити оцінити ефективність реалізації запланованих заходів, визначити тенденції розвитку галузі і здійснити коригування подальших кроків у реформуванні сфери житлово-комунальних послуг. 
На даній стадії поки залишаються, на жаль, за межами розроблення найважливіші питання достовірної (приладової або, як мінімум, соціологічної) оцінки якості і доступності житлово-комунальних послуг для населення. Пошук необхідних індикаторів якості повинний стати предметом наступних досліджень і розробок. 
Але й у рамках цієї розробки система індикаторів, яка рекомендується, може бути ефективно використана на місцях для аналізу, оцінки і зіставлення будь-яких комплексів житлово-комунальної сфери. 

Додаток В1 

 
Надруковано:
"Інформаційний бюлетень Держжитлокомунгоспу України",